Godaften, Vercheres.
Godaften, inspektør. De er gået glip af halvdelen som sædvanlig.
- Jeg kom ikke for at se operaen. - Som sædvanlig.
- Raoul. - Christine.
Jeg kommer lige fra Rouen. Nej, jeg skal tale med dig.
Men
Raoul, jeg bør ikke gå.
Christine, søde, jeg ville fortælle dig noget.
- Hvad? - At jeg elsker dig.
- Igen? - Stadigvæk.
- Sikket dejligt publikum. - De var pragtfuld, Biancarolli.
Vi spiser i aften på Café de L'Opéra.
- Desværre, Raoul, jeg kan ikke. - Hvorfor ikke?
Chris? Christine.
- Jeg kommer, Jenny. - Aflys det andet, du skal.
Nu har du muntret dig med det her i to år.
Jeg vil ikke opgive operaen. Jeg vil have chancen for virkelig at synge.
Anatole siger, han tror på min stemme, og han vil hjælpe mig.
Naturligvis. Det er det, barytoner er til for.
- Du sang pragtfuldt i aften. - Tak, Marcel.
Christine. Hvorfor var du ikke på scenen til sidst?
- Er alt i orden? - Ja.
Mademoiselle DuBois, kom lige her.
Bare rolig.
Hvorfor var De ikke til fremkaldelse?
- Jeg havde det dårligt... - Nej, De havde ej.
De underholdt en bekendt. En bekendt.
Hvis en sanger ikke er på scenen under en forestilling,
er det et brud på...
- Ville De tale med mig, monsieur? - Med Deres tilladelse
vil jeg gerne veksle et par ord med Mlle DuBois efter forestillingen.
- Javel, hun kommer. - Tak.
- Husk, hvad jeg har fortalt Dem. - Ja, monsieur.
Skræmmende fyr, denne Vercheres, når han ønsker at være det.
Tak, monsieur. Jeg går aldrig glip af en fremkaldelse igen.
Det er et løfte. Hør,
den unge mand, som er vigtigere end Deres karriere... Hvem er han?
Det er han ikke, monsieur. Men jeg holder meget af ham. Jeg mener...
Han er Inspektør Raoul Daubert fra Süreté.
Inspektør? En politimand?
Han er ikke en almindelig politimand.
Selv en ualmindelig politimand er en sær kæreste for en sopran.
Synger han?
De forstår ikke, monsieur.
Han har gået på militærakademiet ved Saint-Cyr,
og han er meget intelligent og meget klog.
For en mand, som ikke betyder noget, har han vist gjort et stort indtryk.
Jeg sagde ikke, at han ikke betyder noget. Jeg sagde, at...
Jeg ved, hvad De mener.
De er lovende, Mlle DuBois, men De må vælge
mellem en operakarriere og det, der bliver kaldt "et normalt liv".
Hvorfor det kaldes det, er hinsides mig.
Man kan ikke yde begge retfærdighed.
Kunstneren har et særligt temperament,
og han må leve sit liv udelukkende med dem, som forstår det.
Forstået, monsieur.
De vil opdage, at musikken kan kompensere, min kære. Godnat.
Godnat, og tak.
Bed venligst Monsieur Claudin om at komme ind. Han står udenfor.
Naturligvis. Godnat.
Godaften. Monsieur Villeneuve beder Dem komme ind nu.
Tak, Mademoiselle.
Mademoiselle, må jeg lige tale med Dem?
Naturligvis.
De var ikke på scenen til fremkaldelserne.
Alle i teatret har bemærket det. Det er faktisk ret smigrende.
Hvorfor var De der ikke?
Undskyld, men jeg har været her så længe, at De...
Alle, alt der har med Operaen at gøre, er en stor del af mit liv.
Selvfølgelig... Men M. Villeneuve venter.
Ja.
De var ikke syg, vel? De er ikke i vanskeligheder?
Jeg ved, det er uforskammet af mig, men...
Det er venligt af Dem.
Godnat.
Christine.
Undskyld.
Godnat.
Kom indenfor.
Ved De, hvorfor jeg har tilkaldt Dem, Claudin?
Det tror jeg, Maestro.
I nogen tid har jeg fornemmet disharmoni i violinsektionen.
Det er først i aften, jeg har lokaliseret problemet.
Lad mig høre Dem spille, Claudin.
Ja, Maestro.
- Hvad var det, Claudin? - En lille sang.
En vuggevise, fra Provence, hvor jeg blev født.
De spillede den glimrende. Måske tog jeg fejl.
Nej, det var Dem.
Hvad er der i vejen? De er en dygtig musiker.
Kom, nu.
Lad mig høre Dem spille den første sats i tredje akt af Martha.
Det nytter ikke. Der er sket noget med fingrene på venstre hånd.
- Men vuggevisen var perfekt. - Det er en enkel melodi, Maestro.
Derfor spillede jeg den.
Prøvede De at snyde mig, Claudin?
Måske er det bare forbigående. Måske bliver det bedre.
Det håber jeg, men i mellemtiden...
De ved jo, Claudin, at målet for Pariseroperaen er perfektion.
Jeg beklager meget, gamle dreng. De har været her længe, ikke?
20 år.
Hvad skal jeg gøre, Maestro?
Jeg ved, det er svært, Claudin.
De har vel opsparet en net lille formue til Deres pension.
- Ja, selvfølgelig. - I anerkendelse af tro tjeneste,
vil jeg få ledelsen til at give Dem et sæsonkort.
Tak, Maestro.
Hvorfor spiser du ikke før operaen, i stedet for at holde mig vågen?
Du har penge nok. Samme suppe, nat efter nat, uge efter uge.
- Lad dig ikke anfægte af det. - Og det kommer fra dig.
Hvorfor skulle jeg ikke blive det? Her er sagens kerne.
Hvad du gør med pengene, er ikke min sag.
Fint nok, hvis du vil gemme dem og sulte.
Men du har ikke betalt i seks uger, og jeg vil ikke vente længere.
Jeg har ingen penge. Hvis du kan vente bare lidt længere...
Ingen penge? Efter at have været på Pariseroperaen alle disse år?
Hvad vil du gøre med dem? Tage dem med i graven?
Så graver de dig op og stjæler dem.
Hvis du tror, du kan spare et par franc på min bekostning,
så tager du fejl.
Du har været meget tålmodig. Jeg lover dig, du får pengene.
Lad mig nu venligst være alene.
Det plager mig at tænke på alle de penge, som ikke gavner nogen.
Enten får jeg mine penge, eller også flytter du, Claudin.
De er sent på den. Timen er næsten forbi.
Det er ikke derfor, jeg kommer, Mademoiselle.
- Ingen stemme i dag. - Jeg siger det til Ferretti.
- Afbryd ikke undervisningen. - Selvfølgelig ikke. Jeg forstår.
Men jeg skal minde Signor Ferretti om tiden, ellers er de her i timevis.
- Klokken er 11, Signor Ferretti. - Tak.
Mademoiselle, De skuffer mig.
Undskyld. Jeg er lidt ked af det.
Hvis det er en mand, så smid ham ud. Musikken kommer først.
- Musikken er alt. - Jeg forstår.
Nej, De gør ikke. Kvinder forstår det aldrig. Men de er føjelige.
Måske får De ikke nok søvn. Kom senere i morgen, ved frokost.
Tak, monsieur.
Husk, at De har forpligtelser over for andre end Dem selv.
Det ved jeg godt.
Jeg vil aldrig kunne betale Dem tilbage.
- Farvel, monsieur. - Farvel.
Vil De følge efter mig, monsieur?
Monsieur Claudin er her, Signor Ferretti.
Kom ind, Claudin.
- Vil De ikke sidde ned? - Tak.
De lagde vel mærke til, at Deres protegé var skuffende i dag?
En dårlig dag i ny og næ. De har gjort meget for hende, Signor.
Men ikke desto mindre gør hun dog klart fremskridt.
Jeg blev afskediget fra orkesteret i går aftes.
Så De bliver nødt til at trække Deres støtte til Mlle DuBois tilbage?
Kun et kort stykke tid, indtil jeg kan få et andet engagement.
Jeg håbede, De ville fortsætte med at undervise hende.
Claudin, med al respekt så er De en tåbe.
En mand på Deres alder vinder Christine DuBois' gunst,
hvis han er leder af en opera, men en fattig violinist...
Vi aftalte ikke at tale om mine motiver.
Vil De ikke nok fortsætte med hende?
Skulle jeg overtage byrden, efter De har brugt pengene på hende?
Hun er ingenting for mig.
Men hendes karriere betyder mere for mig end alt andet.
De vil ikke lide tab på grund af hende.
Desværre, Claudin. Hvis jeg havde tiden... Jeg har store udgifter.
Og der er mange, der kan betale, som vil studere hos mig.
Hun kan komme et par gange. Så siger jeg, hun ikke har brug for mig.
Men det er ikke sandt.
Hvis De havde pengene, kunne man snart søsætte hendes karriere.
Mlle DuBois har vel ikke pengene til at betale for hendes egne timer?
En månedsløn vil ikke være nok til at betale for én af Deres timer.
Men jeg har skrevet en koncert.
Stoler De på mig, hvis jeg kan få den udgivet?
Alle violinister har skrevet en koncert, kære Claudin.
Men jeg tror på den her,
lige så meget som jeg troede på Mlle DuBois for tre år siden.
Jeg havde jo ret med hende, Signor, og jeg har ret med den her.
Pleyel og Desjardins udgiver den,
og de giver mig et betydeligt forskud. Vent og se.
MUSIKFORLAG
Det er en skam. Pleyel er der inde med sine raderinger.
Hvorfor siger de ikke, han ikke kan træffes i stedet for at plage ham?
Claudin?
Vil han se mig?
Nej. Han har for travlt i dag.
- Har han set mit partitur? - Hvilket partitur?
- Min koncert. - Det ved jeg ikke.
- Men De tog den med ind. - Så får han den med tiden.
Min kære, syren. Pas på, ellers brænder du dig.
- Monsieur Pleyel? - Hvad laver De her?
- Jeg har ventet siden i morges. - Har De ikke fået besked?
Jo, men mit partitur. Jeg må vide, hvad der sker med partituret.
Giv manden hans partitur, Georgette.
Det ligger på skrivebordet, hvis det er her.
- Hvad er Deres navn? - Claudin. Erique Claudin.
Claudin...
Nej, det er stort partitur i en mappe. Det er en koncert.
- Jeg ved ikke, hvor det er. - Men det må være her.
Hvis det er, så dukker det op. Kom igen om et par dage.
De forstår ikke. Det er min eneste kopi. Det er to års arbejde.
- De hørte, hvad hun sagde. - Men det blev bragt ind.
Det må være her. Det må findes.
Bad vi Dem bringe Deres musik, Claudin?
Jeg har set Deres arbejde før.
Nogen har måske smidt det ud, hvor det hører hjemme.
Farvel.
- Tror De, jeg havde ret, M. Liszt? - Fremragende. Hvad var navnet?
- Erique Claudin. - Claudin?
Jeg har prøvet at få Pleyel til at udgive hans arbejde,
men De kender Pleyel og nye komponister.
Pleyel udgiver det her, det lover jeg.
Det er min musik.
Jeg bad Dem forsvinde.
Tyv.
De har stjålet min musik.
- Tyv. - Maurice.
- De kvæler ham. - De har stjålet min musik.
Tyv.
De har stjålet min musik.
Hvad skete der?
- Stop ham. - Hvad er der sket?
M. Pleyel er blevet myrdet af Claudin. Skaf en læge, hurtigt.
Skaf en læge. Få fat i politiet.
Politiet.
- Hvad er der sket? - M. Pleyel er blevet myrdet.
- Han løb den vej. - Kom så, af sted.
Ikke her.
Beklager.
Kom ikke tilbage hertil i aften.
Lecours, hvordan lod vi os overtale til at lede det her sted?
Det er ikke et operahus. Det er en galeanstalt.
Og nu det her: "Efterlyst for mord: Erique Claudin,
tidligere violinist ved Pariseroperaen."
"Alder 48 år, højde 170 cm."
"Ansigtet er blevet vansiret af syre."
Det er en skandale. Efter 20 år ved Operaen
er denne Claudin uforskammet nok til at begå et mord.
Efter 20 år ved Operaen
er man i stand til hvad som helst, Amiot.
Kom ind.
Monsieur, der er en tyv i Operahuset.
Et kostume er blevet stjålet og to masker.
Umuligt. Garderobedamen må have mistet dem.
- Hun burde blive fyret. - Hun er for fed.
Der er mere. Tyven har brudt ind i restauranten.
- Restauranten? - Ja, monsieur. Der mangler en...
Der mangler en spand grisetæer, en skinke og en pâté.
Få fat i politiet. Det skal stoppes.
Monsieur, politiet kan ikke hjælpe. Det er ham.
Hvem?
Start nu ikke på det der nonsens igen, Vercheres.
De burde vide, der ikke findes spøgelser.
De er skeptisk, men jeg kan ikke lide spøgelser. Jeg har travlt.
Hvad var det?
Vores scenemester hævder, at vi er plaget af et ondsindet spøgelse.
Hvis noget går galt, så er det spøgelsets skyld.
Monsieur...
- En stor næse og et rødt skæg. - De gør mig nervøs.
Den er væk.
Hørte De det, Lecours? Min hovednøgle er væk.
Ved De, hvad det betyder, Lecours?
Med den nøgle kan tyven åbne 2.500 døre
for ikke at sige tusinder af skabe og kabinetter.
Måske slår grisetæerne ham ihjel.
De forstår ikke. Han kan gemme sig hvor som helst.
Politiet vil ikke kunne finde ham.
De kender ikke omfanget at stedet. De har aldrig gjort den indsats.
Hvorfor skulle jeg? Jeg har nok problemer.
- Skynd Dem. Få fat i politiet. - Ja, monsieur.
En pâté, en skinke, grisetæer og 2.500 rum.
Hvad sker der dog med Operaen?
Det er kønt. Hvad er det?
Det er en vuggevise fra Provence. Jeg har kendt den hele livet.
- Monsieur Daubert. - Madame.
De kalder det prøver, monsieur.
Beklager, men jeg skal tale med dig, Christine.
- Jeg har travlt lige nu... - Christine.
Husk på, at du taler til en gentleman.
- Kom ind, Raoul. - Prøver.
Anatole... Han har hjulpet mig.
- Hvor venligt af Dem. - Slet ikke. Det er en fornøjelse.
- Anatole Garron fra Operaen. - Undskyld.
Dette er Inspektør Daubert fra Süreté.
Jeg har hørt om Dem. Deres arbejde må være spændende.
Ikke som Deres, monsieur. Der er ikke plads til selvudfoldelse.
Jeg genkendte ikke den dejlige sang, du sang.
Men, som du ved, er jeg ingen operakender.
Den er ikke fra en opera, Raoul. Det er en vuggevise.
En vuggevise?
Den virkede vist ikke efter formålet.
Monsieur Inspektør, en sang kan tolkes på mange måder
- af en musiker. - Også af en detektiv.
Uden tvivl vil detektiven oftest tage fejl.
Jeg skal tale med dig, Christine. Jeg er her i embeds medfør.
Med mig?
Hvad kunne Mademoiselle have med Süreté at gøre?
Hvad er det, Raoul?
Jeg vil gerne have, at Anatole bliver.
Godt, Christine.
- Kender du Erique Claudin? - Ja, selvfølgelig.
Hvor godt?
Jeg kendte ham kun som violinist i orkesteret.
Jeg mødte ham nogle gange i foyeren
eller på scenen eller uden for Operaen, men det var alt.
Han var lidt sær, men jeg formodede, at det var hans facon.
Sær? Hvad mener du med "sær"?
Jeg ved ikke rigtig.
Han virkede excentrisk, men harmløs.
Jeg troede, han var en rar mand, indtil jeg læste om mordet.
- Hvad er der, Raoul? - Han var en rar og harmløs mand.
Indtil han troede, Pleyel ville stjæle hans livsværk.
Så skete der noget, og han blev til en morderisk galning.
Han vil måske begå flere mord.
Det er vigtigt, at vi fanger ham så hurtigt som muligt.
Men hvad har det med mig at gøre?
Vi fandt noget på hans værelse, som forbinder dig med ham.
Det kan du sikkert forklare.
Så dér blev den af.
- Forklar venligst. - Ja. Det er min statuette.
- Deres? - Uden tvivl. Jeg lavede den.
- Jeg ville give den til dig. - Hvor sødt af dig, Anatole.
Den forsvandt fra min garderobe.
Den har en usædvanlig lighed.
Jeg må komplimentere Dem for Deres alsidighed, monsieur.
Du må have siddet model mange gange. Hver en detalje er dig.
Jeg har aldrig siddet model.
- Lavede De den fra tegninger? - Og fra hukommelsen, Inspektør.
At se Christine er at bære billedet af hende i hjertet for evigt.
- Claudin må have stjålet den. - Hvorfor?
Er det ikke åbenlyst?
Som Inspektør fra Süreté
kræver selv det åbenlyse ofte en bekræftelse.
Men som en mand, M. Daubert, må De kunne forstå,
at efter at have set på Christine fra orkestergraven aften efter aften,
blev Claudin sikkert forelsket i hende.
De må indrømme, at det er muligt, ikke?
Christine, udbad Claudin sig andet end et bekendtskab?
Nej, aldrig.
Kan De forestille Dem en så forsagt elsker? Han var knap 50.
Han manglede uden tvivl selvtillid.
Uden tvivl.
- Det er din, Christine. - Giver du den til mig?
Ja.
Så tager jeg imod den som en gave fra jer begge.
Jeg har vist trukket det korteste strå.
Fremover, Inspektør, er jeg detektiv, og De er skulptør.
- Men det var en dårlig ledetråd. - Ikke så dårlig endda.
Den gjorde, jeg genfandt hendes statuette.
Tak, Raoul.
Er det Deres vogn ved døren, monsieur?
Ja.
Vil De være så venlig at give mig et lift?
- Hvor skal De hen? - Det er lige meget.
Som politiinspektør har jeg gøremål over hele Paris.
Men i så fald...
- Au revoir, Christine. - Au revoir.
Du har været en stor hjælp, Christine.
- Jeg håber, I fanger ham snart. - Tak.
- Klar, monsieur? - Til Deres tjeneste.
Efter Dem, monsieur.
- Madame er smuk i aften. - Er jeg ikke altid det, Yvette?
Men især i aften. Monsieur Garron, hvis han havde øjne i hovedet...
Madame Biancarolli.
Tak, Madame...
Godaften.
Marcel, lever jeg et misundelsesværdigt liv?
- Ja, monsieur. - Ja, men af andre årsager.
Jeg er meget lykkelig, for jeg skal spise med Mademoiselle DuBois.
Christine?
Du bliver en stor, berømt sanger. Jeg hjælper dig.
Christine, du bliver en stor, berømt sanger. Jeg hjælper dig.
- Hvad er der i vejen? - Nogen har lige sagt det samme
-for et øjeblik siden. - Nogen? Hvem?
Det ved jeg ikke. Det var kun en stemme.
- Jeg vidste, du ville høre mig. - Var det dig?
Ja. Ikke lige nu, men jeg har sagt det
lige siden, jeg så dig og hørte dig synge. Endelig hørte du mig.
- Deres stikord. - Jeg siger det igen til middag.
Hvad er der, Madame?
Jeg ved ikke. Jeg...
Hjælp mig.
Monsieur Vercheres.
Madame.
Få fat i en læge, hurtigt. Tag hende til garderoben.
- Hvad kan der være sket? - Hvad?
Mlle DuBois, De skal på nu. Madame Biancarolli er blevet syg.
Skift kostume hurtigt. Claire. Hvor er den garderobedame?
Claire, Mlle DuBois skal skifte nu. Der er ikke et øjeblik at spilde.
Hun blev forgiftet, uden tvivl.
- Hvem ville dog gøre det? - Hun har sikkert forspist sig.
- Vil hun få det bedre, Dr. Lefours? - Helt sikkert.
Hvad laver jeg her? Jeg...
Jeg skulle være på scenen...
- Doktor. - Madame...
Hun får det bedre nu.
Hvorfor synger hun? Hvad laver hun derude?
- Hvad er der sket? - Madame, rolig.
- Jeg forsikrer Dem... - Kom til sagen.
De blev ramt af dårlig fordøjelse.
Som Deres dubleant tog Mlle DuBois Deres plads.
Dårlig fordøjelse. Jeg havde det fint, da jeg gik på scenen.
Jeg blev forgiftet. Og I ved alle af hvem.
Anatole Garron gjorde det for at få plads til den tøs.
- Tænk over, hvad De siger. - Madame, bevar fatningen.
Jeg kræver, at I anholder Garron. Også hende. Hun var med til det.
Jeg kræver en efterforskning.
- Slip mig ud. - Madame, tænk på vores situation.
Du var vidunderlig.
Jeg forsikrer Dem. Det var ikke på nogen måde muligt
for noget menneske at hælde noget i glasset.
Monsieur Inspektør, hvad venter De på?
I skal anholde Anatole Garron. De ved, han gjorde det.
Det ved jeg slet ikke, Madame. Jeg er politimand, ikke synsk.
Jeg indsamler beviser uden præjudice.
Har De ikke beviser nok? Alle ved...
Madame.
Sæt Dem ned, tak.
Mr Garron, De havde mulighed for at hælde giften i glasset.
Ja, Monsieur Inspektør.
Det havde vi alle.
- Så er det et spørgsmål om motiv. - Et meget enkelt motiv, monsieur.
Han ville have mig af vejen, så han kunne få plads til den...
- Hentyder De til Mlle DuBois? - Ja.
De hørte det, M. Garron.
Madame taler med tydelig stemme og er meget eksplicit.
Har De noget at sige, monsieur?
Jeg afviser anklagen.
Nægter De, monsieur, De havde et motiv til at forgifte Madame?
Jeg nægter at have forgiftet hende.
Jeg forstår ikke Deres tøven med at anholde ham, Inspektør.
- De er ikke en forhørsdommer. - Kan De bevise,
at M. Garron havde et motiv, og at motivet var Mlle DuBois?
- Enhver med et halvt øje... - Rygter er ikke bevis, madame.
Jeg går til Deres overordnede, M. Daubert. Jeg har kontakter.
Jeg blev forsøgt dødeligt forgiftet.
Jeg insisterer på en anholdelse af ham og hans sammensvorne.
- Og hvis ikke, så... - Et øjeblik, madame.
M. Garron afviste at have forgiftet Dem.
Som Inspektøren siger, er der intet bevis.
- Og husk, madame... - Antyder De, at jeg...
Hvis De insisterer og ikke kan opnå en domfældelse,
vil De være i en meget svær situation.
- Rigtigt. - Uanset resultatet
er Deres karriere bundet til Pariseroperaen.
En skandale, der rammer os eller et medlem af Operaen,
- vil også skade Dem. - Netop.
Foreslår De, at jeg glemmer det hele?
Ja. For Deres egen skyld og for vores
og kun på grund af forretning.
Det er nøjagtig, hvad vi foreslår.
Nøjagtig.
Godt.
På visse betingelser.
Jeg vil have en ny dubleant.
Mlle DuBois skal tilbage til koret
og bliver der i de to år, der er tilbage på min kontrakt.
Det tillader jeg ikke. Hvis det sker, så...
- Hør, madame... - Anatole, jeg er ikke færdig.
Skal jeg glemme, at jeg blev forgiftet?
- Madame. - Godt. Jeg går et skridt videre.
I skal glemme, hvad der skete bagefter.
- Det forstår jeg ikke. - Monsieur, det er så enkelt.
Intet skete i aften. Jeg blev ikke forgiftet, og Mlle DuBois sang ikke.
- Men... - Der er kritikere til stede.
I giver aviserne besked om, at hun ikke må nævnes.
Det gør I ikke. Det er latterligt.
Og hvad med publikum?
Skal vi bede publikum glemme, at Mlle DuBois var en sensation?
Hvis De vil ødelægge operaen på grund af DuBois, er det Deres sag.
Hvis I ikke gør, som jeg siger, anmelder jeg dem for mordforsøg.
Forstår I det? Mordforsøg.
- Madame var storslået i aften. - Jeg var god, ikke?
M. Garron må bide negle.
Lad ham. Han kommer krybende tilbage,
tilstår og beder om min tilgivelse.
Madame.
Hvem er De?
Christine DuBois synger i morgen aften.
Forlad Paris. Det er din sidste advarsel.
Tag den maske af.
- Hvad var det? - Det ved jeg ikke.
- Der må være sket noget. - Stille.
- Hvad er der sket? - Monsieur?
Madame Biancarolli og hendes hjælper er blevet myrdet.
Myrdet?
- Kom De noget til, monsieur? - Hvad foretog De Dem?
- Jeg forfulgte ham. - Hvem?
Morderen, selvfølgelig.
Var der en anden deroppe?
Ja. Alle må have set... De så ham, ikke?
Nej, monsieur. Jeg forfulgte Dem.
OPERAEN ER LUKKET PÅ UBESTEMT TID
Hvor længe vil Operaen være lukket, Inspektør?
Jeg ved det ikke.
- Nogen mistænkte?
- Nej. - Hvad er motivet?
Alt jeg kan sige er, at så længe Operaen er lukket,
vil alle i Paris, i hele Frankrig, tænke på mordet,
og presse os til at anholde nogen.
Inspektør Daubert.
Jeg kom med det samme. Hvad er der nu sket?
Hør her, monsieur.
"DuBois skal afløse Biancarolli, som lod hånt om min advarsel."
Jeg fandt det på mit bord, da vi kom tilbage efter middagen.
Det antyder noget, monsieur. De må genåbne Operaen.
- Men Deres ordrer... - Er omstødt. Åbn.
- Med Mlle DuBois, monsieur? - Det skulle berolige galningen.
Hvis han ikke gør nogen fortræd, er det lige meget, om han er her.
- Christine DuBois må ikke synge. - Hvad?
Og morderen må ikke blive i bygningen.
- Det er min pligt at fange ham. - Jeg forstår ikke.
Hvis hun synger, vil morderen være tilfreds og dukker måske aldrig op.
For at lokke ham frem fra skjul må en anden synge.
Skal vi genåbne med mord som ekstra attraktion?
- Lecours... - Der vil være politi over det hele.
Selv i koret på scenen og med en bodyguard til sangeren.
- Men, monsieur, vores ry... - Jeg vil helst ikke gøre det.
Især ikke på grund af Mlle DuBois, men jeg ser ingen anden udvej.
Og hvem skal være Lokkedue, Monsieur Inspektør?
Det må I afgøre.
Madame Lorenzi. Hun har mod, den kvinde.
- For meget. - Godt, så.
- Operaen genåbner. - Ja, monsieur.
Godmorgen, Christine.
- Godmorgen. - Må jeg komme ind?
Ja.
- Ja? - Christine, jeg...
- Ja? - Kan jeg veksle et par ord...?
- Hvad er der? - Efter Dem.
- Christine, jeg... - En af gangen, tak.
Dig først, Anatole, for sit navn begynder med A.
De genåbner Operaen. Endelig skal vi synge...
De tager fejl. Beklager, Christine.
De genåbner Operaen, men uden dig.
Omstændigheder omkring mordet
gør, at en anden skal synge hovedrollen.
- Men Anatole... - De vil måske gerne vide,
at omstændighederne gør, at hun skal synge.
Jaså? Jeg ved, at Deres profession kræver en del selvsikkerhed,
- men går De ikke for langt? - Slet ikke.
Jeg har en plan til at fange morderen.
- Så De er blevet detektiv? - Ja.
Hvis det morer Dem, men jeg råder Dem til at begrænse Deres hobby
til at underholde Deres venner.
Lad os ikke spilde ordene.
Amiot og Lecours har forsikret mig,
at Mlle DuBois synger, så snart Operaen genåbner.
Jeg vil gerne tilføje, at min plan er hemmelig.
Beklager, men i min officielle kapacitet
beordrede jeg Amiot og Lecours til ikke at lade dig synge.
- Men Raoul... - Ikke lige i øjeblikket.
Og jeg er ikke det fjerneste interesseret i Deres plan.
Må jeg tale med dig alene?
Det er derfor, jeg kom. Må jeg tale med dig?
- Men jeg skal ud. - Min vogn holder udenfor.
Jeg skal ikke ud nu. Først senere.
Jeg venter.
Villeneuve foreslog, at De gjorde dette i retfærdighedens navn.
Tror I, Claudin ville forlade sit gemmested og sætte livet på spil
bare for at høre sin egen koncert?
Spillet af Franz Liszt selv? Tvivler De, Maestro?
Så mange forbrydelser er blevet begået i musikkens navn.
Det virker kun passende at bruge den til at forhindre én.
- Til Deres tjeneste, monsieur. - Tak, Maestro.
Meget spændende, detektivarbejde, meget spændende.
Mere end spændende. Jeg havde æren af at blive mistænkt.
Monsieur Daubert.
- Hør. - Endnu en besked.
Hvordan dette fantom ved alt, er over min forstand.
"Hvis Mme Lorenzi synger, er De ansvarlig for det, der sker."
Planen virker.
Hvad vil der ske med Pariseroperaen? Politi overalt.
- Hvordan har Mme Lorenzi det? - Hun nyder det.
- Intet kan holde hende væk. - De ved, hvordan sangere er.
Med matronen i garderoben
og med den eskorte til scenen føler hun sig meget vigtig.
Madame Lorenzi, De er vel helt rolig?
Rolig?
Hvad taler De om? Hvorfor ikke?
- Maestro. - Pianoet er stemt, Maestro.
- Hvornår annoncerer vi koncerten? - Efter operaen.
Daubert har sin egen plan, og vi må give den enhver chance.
De vil måske nyde at se operaen fra orkestergraven.
Jeg har det fint her. Jeg kan se partituret igennem.
- Undskyld. Ouverturen. - Tak igen, Maestro.
Bliv på scenen under hele forestillingen.
Fald ikke i øjnene, og hold øje med alt, der virker mistænkeligt.
De eneste bag scenen er ansatte på Operaen,
I kender dem alle. Det var det hele.
Christine, jeg så hellere, at du blev hjemme.
Forstår du, hvorfor jeg sagde, du ikke skulle synge?
Jeg kunne ikke blive væk. Det er en ny opera,
- og Lorenzi er en stor kunstner... - Og Anatole Garron er barytonen.
Undskyld, Christine, men jeg er urolig for, hvad der kan ske i aften.
Det er jeg også-
Vil du ikke nok vente på mig i garderoben?
Undskyld.
Han er her. Han myrdede en af vores mænd og stjal hans kappe.
Han har sikkert maske på. Hold øje med alle.
Selvfølgelig, monsieur.
Undskyld.
Hvad er der?
Kom med mig, Mademoiselle.
Er De en af politifolkene?
- Hvor er Inspektør Daubert? - Efterforsker ulykken.
Jeg passer på Dem.
- De er ikke fra politiet. - Jeg vogter Dem.
Jeg har altid vogtet Dem. Kom.
Du bliver her sammen med mig, mit barn, gør du ikke?
Det har været så ensomt uden dig, men nu er du her endelig, ikke?
Du skal synge for mig, jeg vil spille, og vi vil være sammen for evigt.
Der er smukt dernede.
Smukt.
Kom nu, du lille.
Christine.
- Hvor er Christine? - Jeg ved det ikke.
- Har hun ikke været her? - Jeg har ikke set hende.
Sådan. Du er ikke bange nu, er du?
Jeg vil dig jo ikke noget ondt.
Hvordan kunne jeg det? Jeg har jo altid hjulpet dig, ikke?
- Jo. - Jo, hvad?
Jo, du har altid hjulpet mig.
Ja, jeg har. Biancarolli ved det. Hun ville ikke lade dig synge.
Hun vidste ikke, hvor meget jeg elsker dig. Nu ved hun det.
Det er lige meget nu. Det er kun os to, der betyder noget, Christine.
Nu kan du synge, hvad du vil, men kun for mig.
Du vil synge, ikke også, min kære?
Selvfølgelig. Det er et piano i foyeren.
Lad os gå derhen. Du spiller, og jeg synger.
Du forstår ikke. Vi kan aldrig tage tilbage.
Jeg fik lysekronen til at falde. For dig, Christine.
Jeg advarede dem om død og ødelæggelse, hvis du ikke sang.
Kom.
Se? Sagde jeg ikke, der var smukt?
Du vidste ikke, vi havde vores egen sø, gjorde du?
De har forgiftet dit sind mod mig. Det er derfor, du er bange.
Se på søen, Christine. Du vil elske det, når du vænner dig til mørket.
Og du vil også elske mørket. Det er venligt og fredeligt.
Det bringer hvile og lindring for smerten.
Det er lige under Operaen. Musikken destilleres af mørket,
renses for den lidelse, der skabte den, og så er der kun skønhed.
Og livet her er som en genopstandelse.
Det her er mere end bare en fremførelse af en ny koncert.
Parisoperaens fremtid afhænger af den.
- Garron, har De set Christine? - Nej, hun er hjemme.
Hun kom hertil tidligere på aftenen. Nu er hun forsvundet.
Spil, Maestro.
Christine.
George, I går den vej. Gerard, gå den vej.
Pas på. Galningen kan finde på hvad som helst.
Min koncert.
Liszt spiller.
Det var en god idé, Garron. Claudin lytter måske deroppe nu.
Det lyder, som om det er foran os.
Det er foran os.
Stedet er ved at falde fra hinanden.
Syng, Christine.
Syng-
Rør Dem ikke.
- Det hele styrter sammen. - Skuddene må have gjort det.
Han kaldte det for sin koncert, men den er skrevet omkring min melodi.
- Hvem var han? - Han kom fra din egn i Provence.
Der må alle have kendt den gamle folkevise.
Han var en fremmed for mig, og dog var jeg draget af ham
med en slags medfølelse, en forståelse.
Hans lidelse og vanvid vil blive glemt.
Hans musik, hans koncert, vil stå tilbage.
Jeg er glad for, han hørte den, før han...
Stakkels Claudin.
Mademoiselle, De var strålende i aften.
Tak, Celeste. Jeg var god, var jeg ikke?
Vidunderlig.
Celeste.
Monsieur.
Du var strålende, Christine.
- Mageløs, smuk - en sensation. - Er det det hele?
Jeg er kun lige begyndt. Det tager år at sige, hvor god du var.
Vi spiser i aften på Café de L'Opéra.
Jeg er ked af det, Anatole, men jeg kan ikke i aften.
Hvorfor ikke? Har du en anden aftale?
- Ja. - Med hvem?
Med Raoul.
Politimanden?
- Kom ind. - Christine.
Christine...
- I to kender hinanden. - Naturligvis.
Hvornår er du klar? Vognen venter.
- M. Garron vil undskylde os. - Han har lige budt mig på middag.
Uden tvivl. Det tager ikke længe, vel, Christine?
Hvorfor spiser vi ikke alle tre sammen? Det er jo bestilt, ikke?
Jeg plejer ikke at spise med barytoner.
Jeg bryder mig ikke om at blive set sammen med politiet.
Christine, du bliver nødt til at vælge mellem os.
Netop.
Lad være med at skubbe, monsieur!
- Undskyld... Mademoiselle... - Undskyld mig.
Lad være med at skubbe, monsieur.
Vil De spise middag med mig på Café de L'Opéra?
Med glæde, monsieur.
Kan vi komme igennem?
Ja. Hvem lægger mærke til en baryton og en detektiv?
De har ret.
Efter Dem, monsieur.
Danish